Období zimy v Castilla-La Mancha
si vyžádalo svou první oběť.
Na hlavní silnici č. 4, zemřel motocyklista.
A ujel dalších 90 km. Poté, co byl mrtev.
Policejní hlídka se ho pokusila zastavit,
a když nereagoval, tak ho začali pronásledovat.
Dostali se vedle něj
a naléhali, ať toho nechá.
Když viděli, že se motocyklista nehýbá, tak usoudili, že se stalo něco zvláštního.
Zdá se to neuvěřitelné.
Ta představa je skvělá.
Jeden mladík, který jede na své motorce zmrzlou krajinou,
pronásledován policejní hlídkou.
Kam jel tak za rozbřesku a navíc v takové zimě?
Navštívit někoho, kdo nemohl čekat do rána.
Tady máš příběh.
Vystřihnu si to a podívám se na to, uvidíme, jestli mě to inspiruje.
Seď, já tam dojdu.
Čauky.
Čau. Co chceš?
Jsem herec. Hledám Enriqua Godeda.
No, Enrique tady není.
Ale já ho vidím, chlape.
V každém případě teď nemáme žádný projekt, takže...
Chtěl bych s ním mluvit. Jsme staří přátelé z koleje.
Jmenuju se Ignacio Rodríguez.
Dobře, běž.
Dík.
Myslím, že tě nepřijme. Má toho moc.
Dobře.
Počkej chvilku.
Je to herec! Otrava!
Říkal jsem mu, že neděláme na filmu, ale trvá na tom, že tě chce vidět.
Tak mu řekni, že tu nejsem.
Už jsem mu to řekl, ale viděl tě.
A já jeho.
Říká, že je tvůj starý kámoš z koleje.
Co má být zač?
Ignacio Rodríguez.
lgnacio?
To snad není možné.
To řekl on.
Ignacio. Jsi to fakt ty?
Jasně, Enrique!
Jsem rád, že si mě ještě pamatuješ!
Jak bych na tebe mohl zapomenout!
Už je to 16 let, co jsme se neviděli!
Tolik?
Víceméně.
Kdybych tě potkal na ulici, tak bych tě ani kvůli těm vousům nepoznal!
Bez nich bys vypadal líp. Pojďme do mé kanceláře.
Dáš si něco, kávu?
Ne, díky.
Já mám.
Tak teda jo.
Martine, uděláš kávu?
Ano.
Posaď se.
A co tady děláš?
Přišel jsem, abych tě poprosil o práci. Jsem herec.
Přinesl jsem ti svůj životopis.
Vosí skupina.
Ano, je to jedna skupina nezávislého divadla.
"El Retablillo de San Cristóbal" od García Lorci,
"Deník Adama a Evy" od Marka Twaina...
Mark Twain, García Lorca...
Ve Vosách se nevyhýbáte ničemu.
A už nepíšeš?
Ne. Nechal jsem toho už dávno.
Ale tušil jsem, že by se ti to mohlo líbit, tak jsem přinesl svoji poslední povídku.
"Návštěva".
Ano. Mimochodem... kdy začneš dělat další film?
No...
Počítej se mnou, ať už je to co chce.
Nevím. Vystřihuju si události a uvidím, jestli mě něco napadne.
Hochu, zastihl jsi mě v hluboké krizi inspirace.
Tak to je špatné!
No...přečti si moji povídku, třeba tě něco napadne.
A o čem je?
O koleji.
Jedna část je tam inspirovaná naším dětstvím.
Další pak ne. Když postavy rostou a stárnou...
To už je fikce.
Nepředstavil jsem vás. Ignacio, Martín.
Těší mě.
Chceš mléko a cukr?
Ano, děkuji.
Jinak, už se nejmenuju Ignacio,
ale Ángel.
Proč?
To je moje umělecké jméno.
Žádný herec se nemůže jmenovat Ignacio Rodríguez.
Ne?
Jasně, že ne.
Ángel Andrade.
Všichni mně tak říkají. Až na mou matku.
To je skvělé!
Dík.
Ignacio byl...
Ángel.
Ignacio...
Ángel.
No, Ignacio, předtím než se jmenoval Ángel,
byl... je jeden starý kamarád ze školy.
Martín je můj produkční.
A děvka pro všechno.
Dobře, Ignacio...
Ángeli...
Tak Ángeli.
Rád jsem tě viděl.
A jak budu mít nový projekt...
Nevím, dej mně svůj telefon. Zavolám ti.
Nemám telefon, ale zavolám ti.
Nemám tu nechat další fotky?
Ne, to není zapotřebí.
Dobře, Ángeli, rád jsem tě viděl.
Takže bych měl jít?
Ano, ne?
Nechcete, abych vám pomohl vystřihovat?
Ne, mockrát díky.
Nashledanou.
Těšilo mě.
Poslyš, jsi skvělý.
Ty taky.
Přečti si "Návštěvu" a pak mně povíš.
Ano, ano. Umírám zvědavostí.
Dobře, tak čau.
Dobrý otrava! Už jsem myslel, že neodejde!
Opravdu je to tvůj kámoš?
Ano.
Neviděl jsem ho od školy.
Byli jsme velmi blízcí přátelé.
No, byla to moje první láska.
Ale hodně se změnil.
Nemohl jsem ho skoro poznat.
Zajdeš ho navštívit?
Ne.
Zdálo se mně, že se ti líbil.
Ne, nic není míň erotičtějšího než herec, který si hledá práci.
"Návštěva".
Ještě než začneme turné s představením "Bomba",
čekám na tento okamžik.
Dnes konečně hrajeme ve městě, kde jsem studoval na bakaláře.
Je to jedno město na východě, které tady nebudu uvádět.
Nejlepší vzpomínky mám na kino Olympo,
z kterého je teď ruina.
Kartu.
Sakra pořád jen prohrávám!
Tak vypadni.
Odpočiň si.
Děkuju.
Ona sama sebe popisuje jako...
směs pouště, náhody
a kavárny.
Je skvělá herečka
a výborná kamarádka.
Pro vás pro všechny
přichází na řadu
tajemná
a fascinující
opravdová
nenapodobitelná
Zahara!
Zatleskejte trochu, sakra!
Takže...
Co?
Poslyš, určitě...
se uvidíme v penziónu.
Ano, ale...
Paquito, uvidíme se v penziónu.
Jasně, dám ti čas na všechno, teplouši!
Mondo!
Počkej, lásko!
Čau.
Co se děje?
Nemůžu najít klíče od motorky.
Můžu ti pomoct?
Ano, jasně.
Ne.. tady nejsou.
Podíváme se...
Tady taky ne.
Ne?
Ne.
Tady jsou.
To za chvíli nebudu mít rty.
Moc jsem pil.
Když to říkáš. Uvidíme.
Poslyš, kouřím ti ptáka!
Usnul.
Děťátko.
Ani haléř.
Loterie. To si vezmu.
Nezuř hned tady, nebo se vzbudí.
Je tuhý jak špalek. Mladý zajíček, ne?
Není špatný.
Podívej, stojí mu i ve spánku.
Lásko,
nechej mě, ať si ho trochu pokouřím.
Ne, ty máš toho moc na práci.
Ale ty už jsi uspokojená. Podívej jaké máš z toho rty.
No tak, motorka se ani nehne, mám klíče.
Běž Paquito a schovej tu motorku.
Vrátím se brzy. Před sedmou u tebe na pokoji jo?
Blbé věci oba a ty dobré jen ty sama.
Teď se ti postaví, ty hajzlíku!
To není fér!
Enrique Serrano!
Enrique!
Paquito!
Pojď nahoru!
A co mám dělat s tou motorkou?
Nechej ji tam a pojď nahoru.
Ty fakt nemáš nic jiného na práci než ze sebe dělat dobrou pomocí drog
a hormonů
a zbláznit se jak ty, děvko!
Dej mně ty klíče, už tu motorku krást nebudem.
A to jako proč, když máme kupce?
Pak ti to vysvětlím. Uvidíme se pak na mši.
A teď jdem na kolej?
Ano, teď víc než kdy jindy.
Jsem na tom mizerně, ženská!
To si umím představit.
Drahý Enrique. To jsem já, Ignacio.
Kolikrát jsem snil o tomto okamžiku!
A i když uběhlo tolik let, nezapomněl jsem na tebe.
Musíme se ještě vidět. Až budeš míň opilý.
Chci, abys mně vyprávěl o sobě, a já ti zas řeknu o mně.
Mezitím, co si budem dávat sladkou Bambu v cukrárně Mallol,
tak jak jsme to dělávali o víkendech, když jsem byli na škole.
Nechci ti komplikovat život, Enrique.
Jestli jsi ženatý a máš dítě.
Vím také, že žiješ ve vedlejším městě
že nemáš ani haléř, a že bych ti chtěl pomoct.
Teď mám na starosti jeden obchod...
No....přijdi do cukrárny a vysvětlím ti to.
Budu tě čekat od 18.00 do 19.00.
Přijď!
S láskou.
Ignacio.
Ano?
Chybíš mně.
Už jsi otevřel všechny krabice?
Ne, chybí mně ještě polovina.
Chceš pomoct? Nebude mně to vadit.
Radši ne, Martíne. Děkuju.
Pak ti zavolám.
Teď čtu.
Promiň.
Nebuď urážlivý, sakra!
Pak ti zavolám, jo?
Zavolej, i když bude pozdě.
Tady jsme viděli první Sářiny filmy.
A "Snídani u Tiffanyho".
Tady jsme se také poprvé chytli za ruce, Enrique a já.
Třesou se mně kolena, jen na to myslím.
Dohodla jsem se Enriquem na 6 hodin v cukrárně "Mallol".
Nestav si vzdušné zámky, Zaharo, nezapomeň, že je ženatý.
Kdyby nás otec Manolo neoddělil.
Ale proč musíš vidět toho chudáka chlapa, ženská.
Pro moc věcí.
Má vůči mně velký dluh a teď nastal čas, aby ho splatil.
Nechci tě tak vidět.
Podívej, chybí ti něco?
Ano.
Co?
Kokain.
Ty buzno! Vem si trochu, no tak.
Tady?
Tady, jasně že jo.
Ulice jsou liduprázdné. Jsme tu sami.
No tak, buzno!
No tak.
Kousek pro moji holku Pacu.
Dej mně další. Víš, že nevěřím v párečky.
Dva prášky, dvě lajny, dvě kámošky.
"Dvě společné jízdy", "Dvě na silnici."
Ty prase!
No tak, jdem na kolej!
Sakra, děvče!
Pojď sem.
Podívej, tady studuju já.
Jsem unavená. Máš ještě něco?
Mlč.
Už to začalo.
Bože v kterého věříme, v milosrdenství Ducha Svatého,
naplň nás radostí a mírem.
To je otec Manolo.
Vypadá tak staře!
Protože to není holčička.
Jasně.
Zaharo, tohle je nesmysl.
Chceš z toho vybruslit, ty děvko?
Ne, ale ta kaple je příliš malá. Nemáme se kde schovat.
Jestli nás ten chlap zahlédne,
udělá s náma to, co udělal Ježíš Kristus s chrámovými obchodníky.
Vypráskal je ven bičem. A to byl Ježíš Kristus!
Takže tenhle chlápek, když je podle tebe tak nedokonalý...
Vyznávám se všemohoucímu Bohu
a vám všem,
že často hřeším, myšlením, slovy
i skutky.
Je to má vina.
Je to tvá vina.
Je to má vina.
Je to tvá vina.
Má veliká vina.
Proto prosím Matku Boží, Pannu Marii,
všechny anděle i svaté
i vás, bratři a sestry,
abyste se za mě u Boha přimlouvali.
Smiluj se nad námi všemohoucí Bože
a doveď nás do života věčného.
Za Ježíše Krista, našeho pána.
Uvidíme.
Pán s vámi.
Mně by přišel vhod.
Požehnej vám všemohoucí Bůh
Otec i Syn i Duch svatý.
Ať je s vámi.
Jděte ve jménu Páně.
Kéž by.
Vrať se do ložnice, Migueli. Ať si aspoň trochu odpočineš.
Děkuji, otče.
Když uvidíš, že zůstávám v sakristii, nečekej.
Uvidíme se v penzionu. Kolem večeře.
Pusinko.
Jak je to hezké.
Jak božské!
Dobrý den otče Manolo.
Co tady děláš? Nesmíš vejít do sakristie!
Jsem sestra vašeho bývalého žáka Ignacia Rodrígueze.
To je jedno! Nemůžeš tu zůstat!
Vy se nepamatujete na Ignacia?
Tady už prošlo moc žáků.
Ale takových jako Ignacio málo, to jsem si jistá.
Nesu vám od něj jeden důležitý vzkaz.
Ať sem přijde a řekne mně ho sám!
Nemůže.
Zemřel následkem nehody.
To je mi líto.
A teď už prosím tě běž!
Běž!
Schovej se!
Mám to všechno.
Schovej se! Přichází.
Ignacio...
Řekl jsem ti, abys odešla. Co tady děláš?
To samé co vy, vzpomínám na Ignacia.
Běž!
Musíme si promluvit, otče.
Bude to jen chvilka, slibuju.
Řekni, co máš na srdci, a běž! Nechci, aby tě viděli žáci!
Promluvíme si v příšeří?
To je jedno.
Jsem zvyklá na to povídat si v příšeří.
Co chceš?
Lepší život,
lepší tělo.
A co já s tím mám společného?
Vy mně to pomůžete financovat.
Nevěřím, že je Ignacio mrtvý.
Ani tomu, že ty jsi jeho sestra.
Nevěřím ani, že jsi žena!
Vy mě tu zamykáte?
Nechci, aby sem omylem někdo přišel.
Řekneš mně už konečně jednou, proč jsi přišla?
Dobře. Půjdu k věci.
Jde o jednu povídku od Ignacia.
Ano, Ignacio uposlechl vašich rad a pokračoval v psaní.
Mám jednu kamarádku, takovou pochybnou,
která pracuje v "Diario 16".
A která by chtěla zveřejnit tento příběh.
Ale předtím jsem chtěla znát váš názor,
Protože kromě toho, že jste byl Ignáciův profesor literatury,
jste taky jednou z hlavních postav té povídky.
Čtěte tady.
Každý měsíc jsou ti, co mají místo na čestné nástěnce,
nebo ti, co mají nejlepší známky,
odměněni celým jedním dnem ve vesnici.
V těchto případech nás doprovází nás profesor literatury,
otec Manolo.
Ne!
lgnacio!
Tenký pramínek krve rozdělil mou tvář na dvě poloviny.
Měl jsem pocit, že se s mým životem děje to samé.
Byl na dvě poloviny a já jsem nemohl udělat nic, abych se tomu vyhnul.
Otevřete, otče. To jsem já.
Co se děje?
Došlo ke krádeži.
Kde?
V kapli.
Muselo to být po vaší mši.
Nechybí vám nic?
Ne.
Kalich, miska na hostie, podnos, mešní konvičky...
Musí se to všechno najít!
Ať se to nedonese klukům.
Dobře, otče, dobře.
A ať mě nikdo nevyrušuje, kromě vás.
To musí být otec José, ne?
Ignacio ho nenáviděl.
Pořád ještě bije žáky?
Na Ignácia nikdy nevztáhl ruku!
Ne. To byla výsada ředitele.
Když to sečtu, chci milión v hotovosti.
Jinak "Diario 16" otiskne celou tuhle povídku.
Nemám milion peset, a už vůbec ne v hotovosti.
Ale můžete je mít.
Pokud vám to nebude vadit, už bych šla.
Řekla jsem všechno, co jsem chtěla.
Ale vy pokračujte ve čtení, to nejlepší teprve přijde.
Klíč!
Počkej,
počkej, až skončí přestávka.
Bude to jen chvilka.
Takže ty jsi mně přišla vyhrožovat?
Řekni Ignaciovi, že ty stránky přepsal. Je to jen odpad.
Ale ten odpad je žádaný, otče!
Vy a já budeme velmi komerční pár.
A nejlíp ze všech to ví šéfredaktor "Diario 16."
Nejsi v postavení, v kterém bys mohla někoho přesvědčovat.
Říkej si, co chceš, ale lidé budou věřit mně, ne tobě.
Lidé se změnili, máme rok 1977.
Tato společnost ocení víc moji svobodu než vaše pokrytectví.
Pokud jsme se tak špatně k Ignaciovi chovali, tak proč se minulý rok vrátil?
Proč nám to neřekl nebo nezměnil školu?
Přijel, protože se zamiloval
do svého spolužáka.
Enriquea Serrana.
Vzpomínáte si na něj?
Ano.
Vadilo by ti, kdybych pokračoval ve čtení?
Ve škole se slavilo mnoho svátků.
Nejdůležitější byl den ředitele školy.
Ten den bylo zorganizováno mnoho soutěží,
náboženských aktů, a měli jsme speciální jídlo.
Samueli.
Otče Fideli.
Otče Adolfo.
Pojďte, otče Jorge.
Otče Joane. Sem.
Guille.Pojď sem.
Otec Mauricio s námi.
Pojď se mnou, Ignacio.
Jdeme, Ignacio!
Ještě jsem nedojedl.
Aspoň budeš líp zpívat.
Znáš nový text?
Ano, mám ten opis, co mně dal otec Manolo.
Říkej mu otec ředitel.
Ode dneška je ředitel školy.
Vím.
Neodmlouvej.
Když to budeš zpívat,
dívej se jen na něj, jakoby v refektáři nikdo další nebyl.
Rozuměl jsi?
Ano.
Otec José mě nechal uprostřed refektáře.
Cítil jsem se divně uprostřed všech těch kněží, kteří pili a jedli,
a měl jsem trochu strach.
i když se na mě všichni sympaticky dívali, až na otce Manola,
který vypadal, že se každou chvíli rozbrečí.
A teď,
otče José Manueli,
vám jako dárek k narozeninám
zazpívá Ignacio
jednu ze svých oblíbených písni:
"Torna A Sorrento".
Nový text "Jardinero"
napsal přímo otec José Manuel
ve spolupráci s jedním pomocníkem.
Až budeš připraven, Ignacio.
Myslel jsem, že mě nemáš rád.
Ale ne! Právě naopak!
Vždycky, když se na tebe podíval, díval ses jinam.
Protože mě znervózňuješ.
A už ne?
Ne.
Běž, běž.
Čím vám mohou posloužit?
Nepoznáváte mě, matko?
Tak moc mě svět změnil?
Svatá Matko!
Co tady děláte?
Přišla jsem, abych tu zůstala.
Zůstala?
Ta Sára je ale hezká!
V tomto domě?
Ne.
Nikdy.
Uběhlo moc času
a kdo si vzpomene na to, že jsem udělala něco, co jsem neměla.
To není možné.
To není Bůh, který tě zamítá.
To jsem já
ve jménu mého řádu!
Co ti je?
Nemůžu spát.
Já taky ne.
To, co jsme dělali v kině, nebylo správné.
Mně se to líbilo.
Mně taky.
Ale myslím, že je to hřích. A že nás Bůh potrestá.
Bůh?
Nevěřím v Boha.
Tak v co teda věříš?
Jsem hédonista.
A to je co?
To jsou ti, kterým se líbí užívat si.
Četl jsem to v encyklopedii.
Co je?
Neslyšíš něco?
Otec Manolo!
Otevřete, nebo vyrazím dveře,
ať se celá škola dozví, co děláte.
lgnacio!
Vím, že tam jste.
Viděl jsem vaše nohy.
A slyším vás dýchat!
lgnacio!
Nic neděláme!
Běž!
Pak si to s tebou vyřídím!
Nechci nechat Ignácia s vámi samotného.
Jak se opovažuješ!
Okamžitě odtud vypadni!
Enrique, prosím.
Dělej, co ti říká!
Pojď sem.
Co jste dělali zamčení?
Nic.
Nic?
Přísahám, otče.
Tak proč jste byli zamčení?
Jdeme.
Půjdeš se mnou do kaple.
Zvonek.
Na co myslíš?
Myslím, že v té chvíli jsem ztratil víru.
A když už nemám víru, když nevěřím ani v Boha,
ani v peklo, tak nemám strach.
A beze strachu jsem schopen čehokoliv.
Zapomeneme na to, Ignacio!
I kdybych chtěl, nemůžu se na tebe dál zlobit.
Ale slib mně, že to, co se stalo dnes v noci, už se nestane.
A Enrique?
Co s Enriquem?
Potrestáte ho?
Měl bych ho vyloučit.
Byl to určitě on, který tě zavedl do koupelny.
Ne, to jsem byl já!
Neplač, Ignacio!
Enrique má na tebe velice špatný vliv
a já chci jen tvé dobro!
Když ho nevyloučíte, udělám, co budete chtít.
Mlč! Mlč!
V té sakristii jsem se poprvé prodal,
abych zachránil Enriquea.
Ale otec Manolo mě podvedl.
Přísahal jsem, že se mu za to jednoho dne pomstím.
Nahoru!
Dolů!
Na nohy!
Ruce v týl.
A jedna!
Změna!
Jdeme, Enrique, nebo nám to ujede.
Změna!
Jsem rád, že jsi přišel.
O moc víc ti to bez těch vousů sluší.
Děkuju.
Co děláš?
Už podruhé čtu tvoji povídku.
Poprvé se ti to nelíbilo?
Jasně, že ano.
Strašně! Podívej, jak to vypadá.
Musel jsem si tam dělat poznámky. Profesionální deformace.
Nevadí, tahle kopie je tvoje.
Děkuju.
No, takže jak bych ti to řekl.
Myslím, že v téhle povídce je ukryt dobrý film
a rád bych to natočil.
Opravdu?
Neděláš si ze mě srandu?
Ne, o práci nikdy nežertuju.
Ale napřed bych chtěl vědět, kolik bys chtěl za autorská práva.
Jaká práva, chlape!
Ten příběh je tvůj!
Dělej si s tím, co chceš, sakra!
Takže se ti to fakt líbilo?
Přiznávám, že když jsi mně řekl,
že je to inspirováno našim dětstvím, tak jsem...
tak jsem měl trochu obavy.
Ale velmi mě to oslovilo.
Jsem strašně rád, chlape. A nezapomeň, že jsem herec
a šíleně bych chtěl nechat hraní u Vos.
Jo, už jsem o tom přemýšlel.
Já bych tě viděl jako Enriquea Serrana,
nahého v posteli
s dopisem od Zahary na polštáři.
Enriquea Serrana?
Já bych radši hrál roli Zahary.
Ty a Zahara?
Blázníš?
Proč?
Chlape,
jsi na to příliš mužný. Nejsi ten typ.
Martíne, už máme příběh!
Ale můžu se přizpůsobit, vžít se do role.
Jsem z divadla. Jsem zvyklý. Jak Robert de Niro.
Udělej fotokopii originálu.
"Návštěva"?
Ano.
Ignacio a já z toho uděláme scénář.
No když to budeš režírovat, bylo by lepší, kdybys to napsal sám,
aspoň si zvykneš na svou roli.
Dobře, Ignacio.
Ángel. Měl bys mně začít říkat Ángel.
Jestli ne, tak si nikdy nezvykneš.
Ángel.
Počkej chvilku.
Zatím, chlapi.
Vadilo by ti, kdybys řídil?
Jsem nejistý.
Zvláštní je, že se ještě udržíš na nohou. Po tom co jsi všechno vypil.
Museli jsme to zapít, ne?
Myslel jsem, že si promluvíme o projektu.
Pak si promluvíme.
Máme čas.
Vzpomínáš si?
Na co?
Na nic.
Jsi hodně na šrot, že?
Na co si mám vzpomenout?
Na nic, chlape.
Zastav tady.
Tohle je všechno tvoje?
Ne, chlape, ne. Právě jsem si to pronajal.
Nelekej se, vevnitř je pěkný bordel.
Vykoupeme se?
Tobě by to udělalo určitě dobře.
Jaká je voda?
Čeká na tebe.
Podáš mně cigaretu?
Když jsi naznačil, že chceš hrát Zaharu, tak si to nemyslel vážně, ne?
Naprosto.
Já o práci taky nežertuju.
No tak nemluvme o práci.
Co budeš dělat?
Zůstaneš na noc, nebo se vracíš do Madridu?
Jestli chceš, tak zůstanu.
Ale když mluvíme o tělu,
jestli ti připadám příliš mužný, můžu trochu shodit.
Jsem strašně přizpůsobivý, udělám, co mně řekneš.
Vytáčíš mě, Ángeli.
To už jsi mně říkal.
A ty jsi mně taky předtím řekl to s tím shazováním.
Když už se k tomu zase vracíme proč nemluvit otevřeně?
Víc otevřeně už ti to říct nemůžu.
Jsem herec, a tři dlouhé roky
jsem hrál sračky s tou zkurvenou Vosí skupinou.
Tohle je moje první příležitost, kdy můžu dostat pořádnou roli
a nehodlám ji jen tak propást.
Zahara ti nesedí.
Ne, na první pohled ne, ale dej mně čas.
Jsi dobrý režisér
a já jsem připravený na vše.
Jediné, co musíš udělat, je věřit nám oběma.
Zkusil jsem to,
ale nemůžu ti věřit.
Proč?
Jak se tak na tebe dívám, nepoznávám toho starého Ignacia ze školy.
Toho který zpíval "Cuore Matto" a další věci...
Změnil se mně vkus.
To tě trápí?
Ne.
Lidé se s časem mění.
Ty ne.
Ty prostě nejsi Ignacio.
A co ty si sakra o sobě myslíš, že můžeš rozhodovat o tom, kdo jsem a kdo ne!
Jak se opovažuješ?
Proč nejsem Ignacio?
Protože si nepamatuju jednu písničku, kterou jsem neslyšel už sto roků?
Kromě toho...
Protože ti nekouřím?
Kdybych pokračoval jak to dítě, které jsi znal, byl bych teď mrtvý.
To já už jsem
mrtvý únavou.
Jdu spát.
Co budeš dělat ty?
Nevím,
řekni mně to ty.
Mám ti říct co?
Jestli budu, nebo nebudu hrát roli Zahary.
A podle toho pak zůstaneš?
Ne.
Ale jestli nebudu hrát roli Zahary, ty nebudeš mít film.
Tak to teda nevím, co tady děláš, šmejde jeden.
Vypadni!
Jednou se vrátím, ty hajzle.
"Jedna žena skočila do bazénu plného hladových krokodýlů
v jedné ZOO právě ve chvíli, kdy tam bylo nejvíc návštěvníků.
Když ji napadl první krokodýl, tak ho obejmula,
říkají svědci.
Krokodýl pozřel celé tělo ženy,
která u toho ani nehnula brvou,
během několika minut".
Jaká strašná smrt!
Tak vidíš,
a ani necekla.
Na co myslíš?
Na hladové krokodýly.
Čau.
Čau, pojď.
Novinář.
Proč jsi přišel?
Udělat se mnou rozhovor?
No, vlastně ano.
U čeho zůstanem, krasavče?
No...já nejsem novinář, ale herec.
A chtěl bych, abys mně pomohla připravit jednu osobu.
Jakou osobu?
Jednoho travestitu, který imituje Saru Montiel, mimo jiné.
To jsem já, tak proč nedají tu roli mně?
Protože ty nejsi herec, jsi jen teplouš.
Ty se musíš naučit, jak se slušně chovat,
protože takhle se děvče nechová.
Dobře, promiň.
Takže co? Naučíš mě to?
A jak mně zaplatíš ty, cukroušku?
Tohle jsou přesně ty věci, které se musím naučit.
Dvě minuty, královno!
Pak si promluvíme.
Teď musím jít.
Ale všechno co děláš, se mně líbí.
To jsem ráda.
Dobře, tak zatím.
Zatím.
Ortigueira 6 km.
Čau.
Co si dáš?
Pivo.
Můžu se zeptat? Jak se ti dostal ten zapalovač do rukou?
Protože nejsi odtud.
Vzal jsem ho jednomu známému.
Jeho rodina žije tady.
Nevím, jestli si vzpomeneš. Jmenuje se Angel Andrade.
Ano.
Je to herec.
Jasně že ho znám.
Ano?
Ano, dobře.
Dobrá.
Kdo je to?
Enrique, Ignáciův spolužák.
Odejdi, nebo zavolám policii.
Poslyšte.
Vy jste Enrique Goded?
Ano.
Jsem matka Ignacia.
Rád vás poznávám.
Pojdťe.
Děkuji.
Omluvte mojí švagrovou.
Se srdcem jsem na tom špatně já, ale strach má ona.
To nevadí.
Ignacio mně toho o vás hodně řekl.
Byli jsme velmi dobří přátelé.
Vím.
Naposledy když sem přijel, tak vám napsal dopis.
Dopis?
Nic jsem ještě nedostal.
No už je to víc jak tři roky.
Nevěděl adresu, tak ho poslal na ministerstvo kultury.
To mě nepřekvapuje.
Když jsme se vrátili, tak už byl mrtvý.
Ale pojďme dovnitř.
Tohle je můj syn Juan,
mladší.
Hraje divadlo.
Změnil si jméno.
Říká že "Juanů" je moc.
Chce, abych mu i já říkala Ángel.
Chtěl bych vidět Ignáciův pokoj.
No, pravda je taková, že žádný pokoj nemám.
Když přijel, tak se mu líbilo být v mansardě.
Chcete se tam jít podívat?
Jdeme nahoru!
Juan to všechno spálil.
Sešity, šaty...
Nechal jen ty časopisy.
A z toho, co napsal Ignácio, už nezůstalo nic?
Ne.
Taková škoda!
Nejste vy také nějaký vydavatel?
Ne. Vydavatel čeho?
Hned poté, co umřel Ignacio,
přišel jeden muž, který chtěl vydávat
v jednom vydavatelství věci od mladých kluků. Říkal něco takového.
Chtěl uhradit veškeré výlohy za Ignaciovy povídky,
někdo mu je doporučil.
A nepamatujete si jeho jméno nebo jméno nakladatelství?
Ne. Velmi naléhal.
A já sem musela říct pravdu, že to Juan všechno spálil.
A tak chtěl vědět Juanovu adresu.
Řekla jsem mu falešnou.
Ten chlap byl napůl šílený.
Tohle je dopis od Ignacia.
Uchránil se před spálením,
protože jsem Juanovi nikdy neřekla, že se vrátil.
Mockrát děkuju.
Nesuďte moc špatně mého Juana.
Je to dobrý syn,
ale strašně ho zasáhla Ignáciova smrt.
On ho našel.
Drahý Enrique.
Konečně mám o tobě nějaké zprávy!
Dočetl jsem se to v tisku.
Natočil jsi svůj první film, chlape.
I když byl o podsvětí.
Kdo ti to měl říct, když jsem já byl ten kinofil.
Snad tě potěší, že pokračuju v psaní.
Pošlu ti jeden příběh, který by byl pro kino perfektní.
Inspiroval mě k němu otec Manolo.
Nebudeš tomu věřit. Potkal jsem ho na ulici ve Valencii.
Teď jsem na návštěvě u své matky, ale bydlím ve Valencii.
Trochu jsem pátral a už není farář.
Nechá si říkat svým prvním jménem, pan Berenguer.
Pracuje v jednom nakladatelství, je ženatý a má dítě.
Pomyslel jsem si: Upozorňuje na sebe, aby byl vydírán.
Tak jsem napsal "Návštěvu", kterou jsem ti poslal.
Přečti si to, prosím.
Právě teď, ale to už jsem ti vysvětloval, potřebuju moc peněz
a budu je požadovat po tom hajzlovi.
Má vůči mně velmi velký dluh
a přišel okamžik ho splatit.
Napiš mně a pak ti povyprávím zbytek toho příběhu.
Nic po tobě nechci, Enrique, jen vědět, jak se máš.
A tenhle příběh můžu sdílet jen s tebou.
Miluju tě.
Tvůj Ignacio.
Jdu já.
Co tady děláš?
Přišel jsem se ti omluvit.
Musím ti dát tvé spodní prádlo. Nechal si ho tady.
Děkuju.
Je mně fakt líto toho, co jsem ti řekl, Enrique.
Beru to všechno zpět.
Jestli tě ještě zajímá "Návštěva", je tvoje.
Udělej ji, jak chceš a s kým chceš.
Jsi štíhlejší, ne?
Ano. Pracuju na tom.
Ještě chci trochu shodit. A chodím taky na hodiny.
Na hodiny čeho?
Jak se stát královnou.
Pracuji s nejlepším imitátorem Sary Montiel.
Hraje v "Bámbole", v gay klubu.
Taky tam pracuju jako číšník,
tak můžu studovat věci z blízka.
Jak to tak vidím, pořád pomýšlíš na Zaharu.
Ano.
Enrique, žádám tě jen o vyzkoušení.
Děkuji.
Měl jsi ho ty?
Ano, zapomněl jsi ho tu taky.
Ignacio, chtěl bych si promluvit...
Dokud mně nebudeš říkat Ángel,
nebudu věřit tomu, že mě vážně považuješ za herce.
Ángeli, nepochybuju, že jsi skvělý herec,
a teď míň než kdy jindy.
Takže mě necháš si to vyzkoušet?
To vyzkoušení trvalo několik měsíců
dost dlouho na to, abych se připravil na natáčení "Návštěvy",
stejně jak ta žena, která se vrhla mezi krokodýly
a objímala je, když ji žrali.
Změnil jsi konec, ne?
Ano.
"Návštěva" nemůže skončit šťastně, jak nějaký příběh.
Proč?
Nevěřím, že Zahara prostě jen tak odešla ze školy.
Pro kněží je příliš nebezpečná
a už víme, čeho je schopen kostel.
Ale tenhle konec je strašně heavy, chlape.
Pro tebe jako pro herce je mnohem lepší.
Myslíš?
Určitě.
Věnoval jsem "Návštěvu" Ignaciovi.
Ve svém dopise mně napsal, že by ji rád viděl v kině.
A abych odhalil Juanovo tajemství.
Juan mně dovolil, abych do něj pravidelně vnikal,
ale jen fyzicky.
S natáčením jsme téměř u konce
a jeho tajemství zůstává nedotčené.
Ale poslední den
budeme mít návštěvu.
Ticho.
Kamera.
Natáčíme.
Návštěva.. 91, 1, první.
Zaharo, miláčku!
Akce!
Děti jsou ve třídách a já už mám diskutování po krk.
Nechej mě jít!
Co se děje? Chceš mě unést?
Otevři už konečně!
Musím jít čurat, koupit si cigarety, nafetovat se.
I když dostaneš ty peníze,
jak si můžu být jistý, že se nevrátíš, abys mě vydíral.
Nikdy nebudeš mít jistotu.
A v tom je právě má pomsta.
Otevři, nebo začnu ječet.
Miloval jsem Ignácia.
Desetiletý kluk se nemiluje, ten se šikanuje, ten se zneužívá.
Miloval jsem ho.
Otevři, prosím tě,
jsem zamčená!
Vyhrožuje, že to na nás práskne.
Za mlčení chce milión peset.
Jestli mu dáš jen jedinou pesetu, bude si myslet, že nemusí nikdy přestat.
Věděl jsem, že se znovu potkáme, ty hajzle.
Znáš ho?
Vy jste ho znal mnohem lépe než já.
Je to Ignacio Rodríguez.
Ignacio!
To není možné!
Musíme s ním skoncovat!
Je nebezpečný pro celou kongregaci!
Chce nám něco říct.
Ano, ať ho necháme.
Jestli mě hodláte zabít,
chtěl bych se napřed vyzpovídat.
Vyzpovídat z čeho.
Kvůli tobě jsme ve slepé uličce.
Musíte to brát v klidu.
Já se pokusím uklidit tělo.
Jak?
Bude lepší, když nebudete nic vědět.
Byla to sebeobrana, otče.
Ohrožoval nás na životě.
Ano.
Myslím, že ano.
Kromě toho, nemáme svědky.
Boha.
Ano.
Ale ten je na naší straně.
Stop!
Stop, všichni.
Tohle je v pořádku. Co jsem chtěl dalšího?
Dej mně taky 1.
Velmi dobře, všichni.
Ne, není to moc v pořádku.
Je ti něco, Angeli?
Ne.
Uvidíme se pak.
Byl jsi dobrý.
Nechejte to! Kdo jste?
Já jsem ten zlý z tvého filmu.
Otec Manolo.
Pan Berenguer.
Už nejsem otec ani svého vlastního syna.
Vypadněte!
Viděl jsem v jednom časopise, že jste tady.
Běžte si dát hrnek teplého mléka s medem
a jeden aspirin a nechejte mě na pokoji.
Mám toho moc na práci, nemůžu tu s vámi ztrácet čas.
A nechcete ani vědět, jak umřel Ignacio,
ani kdo ho zabil
a jestli je to totožné s filmem?
Řekněte, co víte, a běžte.
Žil jsem ve Valencii.
Pracoval jsem v jednom nakladatelství, které publikovalo mladé autory.
Už je to víc než tři roky, co jsem četl jednu povídku, která se jmenovala "Návštěva".
Napsal ji Ignacio Rodríguez.
Jmenuje se Ignacio Rodríguez. Je to kvůli té antologii mladých autorů.
Neřekla jste mu snad, že jeho povídka nebyla vybrána?
Ano, ale trvá na tom, že chce s vámi mluvit.
Máte ho na lince.
Pan José Manuel Berenguer?
Ano.
Otec Manolo se mně líbilo víc.
Prosím?
Vy jste ten autor "Návštěvy"?
Ano.
Náš výbor vás odmítl dát do "Povídek 80".
Je mi to líto.
Musíme si promluvit.
Nemyslím. Nemám ti co říct.
Ale já ano.
Studoval jsem ve škole San Juana.
Vy jste byl můj profesor literatury
a byl jste do mě šíleně zamilovaný.
Vzpomínám si, jak jste mě držel za ramena,
zatímco jste vyjadřoval svou lásku.
Nevěřím tomu, že jste na to zapomněl.
Vzpomínám si na každičký knoflík z vaší sutany,
který se vrýval do mých zad.
Opravdu jste na to zapomněl?
Čekám vás u mě doma v 7.
Adresu najdete na zadní straně obálky, otče Manolo.
Otevřete dveře.
Je otevřeno.
To nebyl Ignacio, kterého oba milujeme.
Čau pane Berenguere.
Jsem Ignacio.
Pojďte dál.
Ano, jsem feťák
ale chci toho nechat. Myslel jsem, že byste mně mohl pomoct.
No, znám jednu nemocnici.
Já taky, ale napřed bych chtěl udělat pár věcí.
Vím, že mám nádherná prsa, ale ten zbytek....
Stejně se do toho nedostanu...
Být kočka stojí moc peněz, otče Manolo.
Myslím, že milion by mně stačil.
Milion?
Ano, milion v hotovosti a budu mlčet jako hrob.
Nevíš, o čem mluvíš!
Sexuální pronásledování je vážná věc, otče Manolo.
A já nechci, aby si vaše žena nebo váš šéf mysleli...
Nemáš na to, abys někoho vydíral.
Můžu zařídit, aby tě ještě dnes zatkla policie.
Dobře. Zavolejte teda policii
a já zavolám vaší ženě a médiím.
Abys mohl vydírat, nemůžeš být tak bezbranný, jako jsi.
A ujišťuju tě, že vím, o čem mluvím.
Juane, vrať se do svého pokoje.
Chci se dívat na televizi.
Budeš se dívat pak, projednáváme obchod.
Může to zůstat.
Jasně.
Je to můj bratr, je tady, aby mě opatroval.
Aspoň to byl nápad mojí matky.
Jmenuju se Berenguer.
Milion a už o tom nebudeme mluvit.
Chceš, abych mu říkal Juan,
nebo Ángel?
Od tohoto okamžiku se stala z vydírání investice.
Čtyři.
Ne, nevyhazuj mě.
Šest.
Už zase pět.
Pravidelně jsem navštěvoval bratry, abych mohl vidět Juana.
Červená mně přinese štěstí. Uvidíme.
Jedna, dva ,tři ,čtyři, pět...
Pamatujete si na pana Narcisa, toho nacistu?
Učarovali mu moje kresby. Podívejte se na tuhle.
A je tu ještě jedna. Tahle je perfektní.
A tahle....
"Děti Španělska".
Přinesl jsem ti tohle.
Ignacia jsem udržoval v klidu pomocí menších částek,
a tím jsem to protahoval.
Po Juanovi jsem toužil
každý den víc.
Čau.
Přinesl jsi prachy?
Můžu ti dát jen 50 tisíc.
Ale říkal jsi mně, že mně dáš milion.
Ne, říkal jsem ti, že dnes budu žádat o půjčku na milion.
Schválili to,
ale musí si napřed prověřit mé ručitele.
Musíš mně dát tři týdny navíc, kvůli papírování.
Ale jak ti můžu dát tři týdny.
Jsem feťačka, nevšiml sis?
Za tři týdny můžu být mrtvá.
Jedeš někam?
Jasně!
Chci ještě vidět matku, než mě zavřou.
Nechci, aby mě viděla s těmahle zubama a s takovým ksichtem. A vy jste na vině.
Nebuď nespravedlivý, Ignacio. Dělám, co můžu.
No tak dělejte víc.
Budu pryč celý týden.
Až se vrátím, chci tady vidět ten milion.
A jestli ne, smiř se s následky. Jsem unavená z toho protahování.
Pospíším si, ale...
Otče.
Jdeme.
Mám ti pomoct?
Ano. Vemte tu Olivetti, ta váží nejvíc.
A vemte mně ještě tohle.
Zastavte tohle taxi.
Taxi.
Naschle, otče.
Naschle. Otevřte to tady, prosím vás.
Šála!
Promiň.
Přišel jsem si pro šálu, musel jsem ji nechat tady.
Sakra, jak je hebká.
Hedvábí.
Je tvoje.
Popravdě jsem ji tu nechal pro tebe.
Uklidni se, chlape, já nejsem Ignacio.
Naštěstí...
Kolik je hodin?
12.30.
Nic ti pro mě nedal?
Ignacio? Ne.
Sakra!
Dnes je poslední den, kdy můžu zaplatit školu.
Studuješ?
Ano, herectví.
Jsem herec.
Ten hajzl myslí jen na sebe!
Ví, že musím každý měsíc platit, a nic mně nenechal.
Samozřejmě, že já jsem platil školné,
a i když jsem to neřekl Ignaciovi,
banka mně poskytla 2 miliony.
Vybral jsem si první milion,
a řekl jsem ženě, že jedu na zahraniční konferenci.
Věřila tomu.
Vím, že tě to asi nezajímá.
Ne, vůbec.
Jak umřel Ignacio?
Ten týden, co jsem byl sám s Juanem,
byl nejšťastnější v mém životě.
Každý den jsem mu něco koupil.
Šaty, walkman, kameru.
Užíval jsem si ty dárky víc než on.
Sundej si košili!
Sundej si košili, no tak!
Teď jsem na řadě já!
Teď si sundej i nátělník
a ukaž mně ho.
Jestli mně budeš natáčet ptáka,
tak mně netoč obličej.
Příliš pozdě, chlape.
Nemůžu!
Ty, dej mně prachy.
Zatraceně se potím!
Jak je na tom maminka?
Dostala další infarkt.
Ale už je jí dobře. Špatně jsem na tom já.
Prachy!
Víc!
Nemám víc.
Chci tady vidět ten milion. A bez něj sem nechoď!
Žádné splátky a žádné dárečky.
Mami!
Jak se máš, Juane? Už přijel Ignacio?
Ano, ano.
Co se stalo tentokrát?
To co vždycky, ale...
Sebral mně důchod, který jsem právě dostala.
Je to pravda?
Ano, synu, je.
Řekni tetě, že jí ty peníze pošlu.
Juane, slíbil mně, že si je uloží.
A věřila jsi mu?
Ano. Tentokrát to říkal doopravdy.
A ty mu musíš pomoct.
Pomoct mu? Jak?
No tím, že s ním zůstaneš. Neopouštěj ho, Juane.
Slib mně to.
Slibuju.
Poslyš, dal ti
ten sýr a chorizos?
Vynikající!
Mami, proč jsi to udělala?
Ve Valencii je jídlo a já nechci, abys utrácela.
Jsou takové, jaké ti chutnají, dávala jsem si pozor.
Takové ve Valencii nejsou.
Dobře, děkuju.
Dobře, měj se hezky.
Ahoj. Zavolej kdyby něco.
Ano, neboj se. Zavolám ti.
Ahoj.
Kde je Ignacio?
Zabiju ho!
Byl to Juanův nápad,
nebo můj, nevím...
Jediným řešením bylo ho odstranit.
Tak nějak jak jsi to právě natočil,
ale ne tak drastické.
Jak se to stalo?
Ignáciův příběh tak nekončí.
Když jsem to předělával, dozvěděl jsem se, že je Ignácio mrtvý.
To ti říkal Juan?
Ne.
Zjistil jsem to sám,
ale musíte mi říct, jak se to stalo.
Zůstal jsem s Juanem v muzeu Obrů a Hlaváčů.
Měl to všechno naplánované,
mnohem líp, než se zdálo na první pohled.
Já půjdu pro drogu a ty mu ji dáš.
Proč já?
Protože je to můj brácha, sakra.
Nejsem monstrum.
A myslíš, že mě to nebolí?
Ale ničí nám životy.
Co uděláme pak?
Pak se nebudeme chvíli scházet.
Proč?
Podle tebe přece nebude vyšetřování.
Možná.
Lepší na sebe neupozorňovat.
Já se pojedu starat o matku, bude to chudinka potřebovat.
Až se to všechno uklidní, tak ti zavolám a někam půjdeme.
Přinesl jsi peníze?
Ano.
Ne.
A co budu dělat mezitím?
Budeš pracovat, vydělávat peníze. Budeme je potřebovat.
A doma? Je to tam strašné.
Vypros si odpuštění od ženy a užívej si syna.
Řekni jí pravdu.
Co?
Ano, že jsi byl s někým jiným...
S jinou ženou.
Dej mně aspoň adresu tvé matky.
Ne, raději ne, Manueli.
Tak nebudeš mít nutkání tam za mnou přijet.
Čemu se smějí tihle hlaváči?
Smějí se nám.
Aspoň mně.
Juan koupil od jedné vražedkyně čistý heroin,
dal ho mně
a já jsem šel domů k Ignaciovi,
sám.
Tohle je poslední dávka, co si dám.
Co tím chceš říct?
Že toho nechám.
Tentokrát to myslím vážně.
Předtím než půjdu na plastiku a další věci,
zapíšu se na detoxifikační kliniku.
Už jsem se rozhodla.
To mě těší.
Zítra budeš mít peníze.
Doufám.
Před polednem ano?
Pro každý případ jsem napsala dva dopisy,
jeden pro nakladatelství a jeden tvojí ženě,
a napsala jsem do nich všechno, co jsi skrýval.
V přítomnosti, i v minulosti.
Ty dopisy nejsou nutné. Dej mně je.
Až mně přineseš ty peníze. Před 12:00.
Hezké, že?
Co?
Prsa.
Ano, ano. Nádherné.
Děkuju.
Mám ti pomoct?
Ne, ne.
Běžte pryč.
Nechci si to dávat před vámi.
Hotovo.
Zastav tady.
Půjdeme do kina zabít trochu času.
Je to jakoby, byly všechny filmy o nás.
Co uděláš?
Pojedu domů.
Nechceš, abych tě doprovodil?
Ne, raději ne.
Nezapomeň vzít ty dopisy pro moji manželku a pro nakladatelství.
Jo.
Jestli je zapomeneš, budeme mít problémy.
Neboj, vezmu všechno.
Když se teď tak dlouho neuvidíme,
dej mně nějakou kazetu, co jsme natočili.
Chtěl bych se utěšovat pohledem na naše milování.
Jsi blázen.
A když je najde tvoje žena?
Musí se spálit. Zařídím to.
Jdeme.
Pojď na chvíli do auta.
Ne, vezmu si taxi.
Takže,
už tě neuvidím?
Bude to jen na pár dní, Manueli.
Taxi.
Zavolej mně dřív, pokud budeš moct.
Dobře.
Ignacio.
Enrique.
Co se děje?
Ty?
Konečně.
Z jednoho časopisu jsem se dozvěděl, že jsi tady.
Co jsi mu řekl?
Všechno.
Už máš jenom mě, lásko.
Jsi blázen.
Nezapomeň, že mám dopisy od mého bratra,
které tě usvědčují z vraždy.
Udělali jsme to společně, lásko.
Ty dopisy se zmiňují jen o tobě.
Enrique, počkej!
Enrique.
Jsi v pořádku?
Nechej mě být!
Jestli tě ještě jednou uvidím, tak přísahám, že tě zabiju.
Teď když jsem tě našel, tak tě nenechám odejít.
Zvykni si na to.
Mónico.
Svezeš mě?
Jasně.
Ano.
Běž dopředu.
Čau.
Kdo to byl?
Někdo kdo hledal Enriquea.
Kdo je tam?
To jsem já.
Vrať mně klíče.
Tvoje věci jsou v předsíni. Vem si je.
Taxi odjelo.
Musíš mně půjčit auto, nebo mě hodit zpátky do Madridu.
Dobrý večer, chci si objednat taxi.
11, Avenida del Aqua.
Enrique Goded, ano.
Děkuji.
Chtěl jsem ti to po natáčení říct.
Říct mně co?
Že se jmenuju Juan.
Že jsem bratr Ignacia, který zemřel před 4 lety.
Věděl jsem to.
Věděl jsem, že jsi to věděl.
Co tím myslíš?
Matka mně řekla, že jsi byl u nás.
Předpokládal jsem, že víš všechno.
Když jsi byl na tom konkurzu, tak už jsi věděl, že vím?
Ano.
A pořád jsi nic nedával znát?
Co jiného jsem mohl dělat?
Nelhal jsem, už jsi všechno věděl.
Ne, nevěděl.
Vím, že jsi přišel do Ignáciova bytu a že jsi ho našel.
Ale nikdy jsem si nepomyslel, že jsi ho zabil!
Máš tu taxi.
Nezabil jsem ho! To byl Berenguer, protože ho Ignacio vydíral!
A ty jsi mu pomáhal.
Taxi čeká.
Ty nevíš, jaké to j, mít takového bratra, jako je Ignacio,
a žít v tak malém městě. Neumíš si to představit.
Juane,
taxi čeká.
Proč sis mě vybral, Enrique?
Pořád ve mně nevidíš Zaharu.
Chtěl si mě na šukání?
Ne, ze zvědavosti.
Chtěl jsem vidět, jak daleko jsi ochoten zajít
a jak moc si můžu vzít.
Zašel bych mnohem dál.
Určitě.
Nemusíš už nic vysvětlovat.
To není ode mě. Ale od Ignácia.
Drahý Enrique: doufám že pokračuješ
Po premiéře "Návštěvy"
se stal Ángel Andrade špičkou v módě
a jeho kralování trvalo deset let.
V 90.letech jeho kariéra kolísala.
Vzal si Mónicu, kostymérku.
V současnosti pracuje v televizních seriálech.
"Mr. Berenguer (předtím otec Manolo)
nezmizel z života Angela Andrada (dříve Juan).
Začal po něm chtít peníze a vydírat ho.
Až jednoho dne zemřel pod koly auta, které ho srazilo a nezastavilo.
To auto řídil Ángel Andrade."
"Enrique Goded pokračuje v natáčení se stejnou vášní"